Översatt av: Tastymushroom www.Undertexter.se
Ska du med eller inte?
-Ursäkta mig? -Vänta lite är du snäll.
Fyll i den här och vänta där borta.
Nej alltså, jag är Dr. Forester. Jag skulle anmäla min ankomst här.
Du kommer att övervaka 22 patienter på din rond idag på de här två våningarna.
Lugn morgon. Sök mig om du får några problem. Men gör det inte till en vanna.
De andra hjälper dig att hitta. - Vad gör han här? Jag bad om röntgen.
-Det kan ta 4 timmar sa de. -Han kan vara död om 4 timmar.
Strunt samma. Dr. Forster, röntgen.
Höger, sen två till vänster, sen hissen till andra. Följ skyltarna, sen tillbaka.
Dr. Kly?
-För du mig någonstans? -Det hoppas jag verkligen, sir.
-Hur mår vi idag? -Kommer jag att klara mig?
Ja, absolut.
Alex!
Jag har gjort min berömda spenatpaj. Husvagnen är varm och skön.
Jag kan inte nu.
Men du! Det är verkligen kallt här ute. Bli nu inte sjuk eller något.
Jag blir aldrig sjuk.
Hörde att du köpt hus, och tydligen så får jag reda på det sist.
-Jag trodde att jag hade nämnt det. -Vänta...Var?
-En bit utanför stan. Vid stranden. -Vid stranden? Där finns inga hus.
Menar du stället som står på styltor?
-Klarar du dig? -Ja. Är du galen?
Varför köpte du det huset, Alex?
-Ett glashus. Du får inget privatliv. -Mona? Skaffa dig ett par stövlar.
Gonzalez!
-Fyrtiofyra. -Vilse?
Tar ett tag innan man får pejling.
-Jag heter, Madhvi. -Hej. Kate Forster.
Du är på fel våning. - Var har du gjort din utbildning?
På ett litet kommunalt ställe borta vid norra stranden.
Kära hyresgäst, välkommen.
Som tidigare hyresgäst så hoppas jag att du kommer att trivas lika bra som jag.
Jag lämnade in adressändringen på posten, men du vet hur det kan sluta.
Om något skulle dyka upp, skulle du då kunna vidaresända det till mig?
Jag hade verkligen uppskattat det. Min nya adress finns längre ner.
Tack på förhand. - P.S:
"Förlåt för skrapmärkena på entrédörren. De var där redan när jag flyttade in."
"Samma sak med lådan uppe på vinden."
Skrapmärken? Vad pratar hon om?
Fixa lampan.
Fixa hundmat också, va?
Skaffa mat till människor.
Kom här!
16 grader på alla hjärtans dag. Det här kan inte vara Chicago.
De säger att det är växthuseffekten.
Isbergen smälter, vattnet täcker jorden.
Tack gode Gud så slipper vi se det.
-Vad är det där? -Inget. En av din pappas.
-Dostoyevsky? -Javisst.
Den handlar om en kille som bryter nacken på en fattig kvinna med en yxa...
Och än så länge så går han omkring och ångrar det.
Det här är gott. Det är verkligen riktigt gott.
Vad tänker du på?
Inget.
Det var svårt när din far gick bort. Och, det är fortfarande svårt.
När jag håller i böckerna så känns det som om att han är med mig på något sätt.
Vetandes om att han en gång var på samma sida... och läste samma ord.
Herregud! Ring ambulanse!
Skicka en ambulans till Daley Plaza. En man blev påkörd.
Bort från gångbanan!
Jag hade velat nå grunden på grävning 17 idag.
-Kolla, jag vet att du är ny, grabben. -Ursäkta?
Jag kan inte komma till nummer 17 förrän tidigast nästa vecka.
Kom igen nu, Mulhern. Det är skitsnack. Ta Clemens och Rodriguez från tacket.
Jorge kan ta grävmaskinen, de använder inte den. Ta 4-5 av de grabbarna-
-som inte gör nått på nummer 7 och 10.
Paulie, Carlos, Frank, Danny, och han vad han nu heter, han den långe?
-Rafael. -Rafael.
-Nu kör vi. -Okej.
Jag hörde vad som hände på Daley Plaza.
-De säger att du kämpade på bra. -Javisst. Hur bra som helst.
Jag ska berätta en sak som jag berättar för alla unga doktorer, Kate.
Förhoppningsvis, så blir du den första som lyssnar.
På en ledig dag, så ta dig så långt ifrån det här stället som du kan.
Åk någonstans där du kan vara dig själv.
Kära, Ms Forster:
Jag fick ditt meddelande. Och är rädd för att det kan ha blivit ett missförstånd.
Så vitt jag vet så har sjöhuset stått tomt i flera år.
Ditt brev skulle troligtvis till Sandburgtorpet nere vid stranden...
"...då ingen har bott i huset på länge. Men jag är nyfiken på skrapmärkena."
Kära, Mr. Wyler. Jag känner till torpet, och garanterar att jag aldrig bott där.
Jag är gammeldags, men tycker inte att ett torp ska vara över 180Kvm.
Så jag gör ett nytt försök. Jag har bott i sjöhuset, men har nu flyttat.
Idag bor jag på 1620 North Racine i Chicago.
Jag hade uppskattat om skulle vidaresänt min post. En sak till, det är 2006.
Det har det varit hela året, fråga vem som helst.
2006? Vad menar hon med 2006?
God morgon, Mr. Wyler.
-God morgon, god morgon. -Hej, Mr. Wyler.
-Mr. Wyler. -Sir.
Som synes, så härledes min inspiration från metaforen av fuga och loppen.
-Två timmar med sånt skit. Skojar du? -Vad pratar du om? Han sa inte ett ord.
Sadistisk, bitter, bitter gammal man.
Jag tycker att du är lite väl överdramatiskt nu.
Var ska du?
Jag fattar inte att den fortfarande tar sig fram.
-Du ser för jävlig ut. -Jag har saknat dig också.
Skit i honom.
-Condos. -Riviera Estates.
Jag fattar inte. Jag kommer tillbaka efter alla de här åren,-
-och det här är vad som serveras. -Vadå?
-Brorsan som tror att han är Frank Lloyd. -Ge dig!
Pappa håller dig gisslan i mytfabriken.
Under tiden har du inte ens byggt en telefonkiosk eller en hamsterbur.
Vilket kul sammanträffande. Jag har en hamsterbur planerad.
En utbyggnad faktiskt. Halvfabrikat, ingen grund. Vad säger du om det?
Det är det jag säger. Du har det i sinnet.
På tal om det... Så har jag köpt hus.
-Var då? -På sjön.
-Ett sjöhus. Du har tjänat lite pengar. -Det är en soptipp. Övergivet sen länge.
Så du har ett övergivet, hemsökt hus. Ja, det är väl en bra anledning nog-
-för att svika oss och börja för Fet och sladdrigs bygg.
-Hör här då. Jag har en hund också. -Har du en hund?
Han bara dök upp vid huset. Från ingenstans.
-Vad gör vi här? -Jag ska lämna ett brev.
Det borde vara här. 1620 North Racine.
Men...
Det finns ju inget här.
Ska vi träffa någon? Bor det någon här?
-Jag trodde det. -Ska vi ringa på?
Kära Ms. Forster: Jag åkte till din adress, men det fanns inget där.
Det var bara en byggnadsplats.
På bilden såg det fint ut, men det är inte förrän om en 18 månader.
Vad är det jag missar?
Kanske skrev du fel adress, för jag ser att du skrivit fel datum också.
Du vill verkligen leka den här leken.
Om du verkligen befinner dig i 2004. Så...
Känd dig då förvarnad.
Minns du den dagen? Du var inte glad då. Minns du? - Jag vet.
Okej min mystiske brevskrivare. Jag hänger med.
Men om du faktiskt är där du tror att du är, så kommer du att behöva den här.
Det kom ett plötsligt snöoväder den våren och alla blev sjuka.
Så. Mycket vila, mycket vätska. Doktorns order.
Snö. Javisst.
Jackie.
Jack.
Kom nu, Jack. Kom här flickan. Kom nu här. Jack.
"Omöjligt, jag vet. Inte möjligt... men det sker faktiskt."
Var är jag?
Väldigt begåvat.
"Sjöhuset."
Sjöhuset. Ja, som du ser så är även jag vid sjöhuset. Men jag börjar bli trött-
-de här lekarna, så jag går nu. Okej? Hejdå. - Tack så mycket!
Vi borde kanske borde presentera oss ordentligt.
Jag är läkare som lever för att bota de sjuka.
Jag försöker åtminstone.
Jag är arkitekt. Jag gillar att bygga.
Och även om jag inte ser mitt nuvarande projekt som mitt ideal...
så låter det mig vara här. På plats, och det är mer än nog för mig.
Men säg mig en sak för mig. Du jobbar i Chicago nu. Men var, var du på min tid?
För två år sen, på din tid...då jobbade jag på internal medicin på Madison
Berätta något om framtiden. Hur är det år 2006?
Jag är rädd för att världen i stort sätt är detsamma.
Men självklart går vi kläda i silvriga kostymer och åker runt i flygande bilar.
Och ingen pratar med varandra längre för att alla har blivit tankeläsare.
Sanningen är, mannen från det förflutna. Att det är inte mycket som förändrats.
På tal om det förflutna, så har jag tänkt på det här med skrapmärkena.
-Hur är det möjligt? -Jo. Jag tror att vi har samma hund.
Jaså? Hur är din hund då?
Enligt veterinären så är min 8år i min tid...6år i din tid då.
Hon är spinkig, ledsna ögon, snarkar, och sover som en människa.
Jag vet inte varför, men jag kallar henne för Jack.
Hej på dig, Jack.
Vad gör du? Du borde sova nu.
Tänker hon gifta sig med honom?
-Vad tror du? -Jag vet inte. Han är typ gammal.
Så gammal är han inte.
Min mammas förre kille var flintskallig. Men han var snäll.
-Men mamma gifte sig aldrig med honom. -Inte det?
"Det finns alltid något bättre som väntar runt hörnet." - Det är vad hon säger.
Kanske borde hon där göra detsamma. Vänta på något bättre istället.
Kanske det.
Men om hon inte är försiktig nog så får hon kanske vänta resten av livet.
Ledsen för att jag inte har haft tid att ta mig till brevlådan på senaste.
Det har varit en lång vecka. Bara nattskift.
Skönt att höra av dig igen. Jag trodde att du lämnat mig.
Du bör veta att du är min enda kontakt med framtiden.
Varför pratar vi aldrig om sakerna som vi faktiskt tycker om?
Låt mig se. Läsa klassiker för jack.
-Vem är hans favorit? -Dostoyevsky.
För mig? Den här staden en dag då ljuset är så klart att jag kan röra vid-
-varje detalj, varje tegelsten och fönster på byggnaderna som jag älskar.
Kom igen, följ med på en promenad, på Lördag. Låt mig visa dig.
Du är galen. Varför gör du dig allt besvär för min skull?
Inget besvär. Sommaren är här.
-Okej, din tur. Favorit saker? -Var ska jag börja? Okej.
När jag känner doften av blommorna innan jag ser dem.
När det börjar regna precis vid picknickens slut.
-Och jag älskar doften av Jacks tassar. -Du glömde inte att nämna din man nu va?
Jo, självklart älskar jag min make. Min make som även han är läkare.
-Plastikkirurg för små bonddjur. -Bra. Jag är också gift.
Jag har åtta barn, och ingen av dem är lik mig.
-Jag är orolig, Kate. -Det skulle jag också vara.
-Jag är singel. -Jag med.
Nummer 27.
Hon är en skönhet. Min far brukade säga att hon var farmor till alla andra hus.
Han brukade ta med mig på promenader precis som jag tagit med dig på nu.
-Alex? -Kate?
Jag önskar att vi hade kunnat göra den här promenaden tillsammans.
-Så, vad tror du? -Han låter som en trevlig prick.
-Låter som en trevlig prick. Något mer? -Han skriver helt underbart.
Kolla datumet på brevet, mamma. Datumet.
Jaså du menar tidsaken? Det är bara en liten detalj.
Bara en liten detalj?
Apropå häromdagen...
Det var inget bra tillfälle. Jag var stressad till tusen.
Självklart.
Du har en del fina stycken här.
Javisst. Musiken är bra, musiken hjälper.
Som Nietzsche sa:
-"Livet skulle vara meningslöst..." -"...utan musiken."
Jag antar att jag sagt det.
Ta en drink. Uppskattar du ett fint vin nu för tiden?
Det kan du ge dig på.
Du får ursäkta din far för att han är lite nyfiken.
Men var har du hållt till de senaste åren?
Jag trodde att dina novell dagar var över.
-Ursäkta, vadå för något? -Vad?
Du kan komma upp om du vill.
-Vad jobbar du på? -Nej inget. Jag bara minns mig tillbaka.
Det är inget enkelt jobb ska du veta.
Inte heller är de speciellt oskyldigt i mitt fall. Jag skriver mina memoarer.
-Är vi med i dem? -Vad tror du? Vill du vara det?
Vill du det?
Självklart. Ni har alla varit en del av er fars liv.
Varför pratar du med mig i tredje person?
För att jag skriver om mig själv skull jag tro. Vadå då? Stör det dig?
Jag tänkte att du kanske skulle gilla dem här.
-Vad är detta? Något du har jobbat med? -Nej, det är dina.
Från ett hus jag nyss köpt vid sjön.
Jag hörde det. De sa att en sliskig liten nybyggare hade köpt upp det.
Kom igen nu. Hänge dig till din far.
Klarar du inte av ett skämt? Kom igen nu. Berätta.
-Var har du varit? Jag vill veta. -Jag har försökt glömma bort dig.
Eller förlåta dig.
Lyckades du?
Nej.
Säg till om du behöver hjälp med minnet.
Ja, då. Det ska jag göra.
Ladda till 360. Hämta 1 milligram Epi. Ha 300 Amio redo om vi skulle behöva.
Är det klart? Undan.
-Håll trycket, koppla på påsen. -Han har hjärtrytm igen.
-Har vi puls? -Vi ha puls, ansträngd.
Det har varit långa dagar de här sista. Jag har precis jobbat 30 raka timmar.
När jag stannar upp för ett andetag, så inser jag hur isolerad jag blivit.
Tro mig, man kan bli aningen desperat.
Den där? Okej. Varsågod. Bra drag. Mycket bra.
Det är inte så att jag gnäller, för jag älskar faktiskt mitt arbete.
Och vår tur i Chicago öppnade mina ögon för dess skönhet.
Men mitt hjärta saknar fortfarande sjöhuset...och dess trä.
Jag saknar verkligen träden där väldigt mycket.
Oroa dig inte, Kate. Vi kommer att vara tillsammans inom sin tid.
Även om vi är långt ifrån varann, så ska jag hitta ett sätt att vara dig nära-
-och ta hand om dig.
Katerina.
Håll den här.
Du borde äta mer. Du är spinkig. Minns du hur mycket du åt när du var liten?
Ja, jag minns. Men nu, skrev ni eller inte till varandra?
-Till er far? -Nej, till Clark Gable. - Ja, till far.
-Vad, mamma? -Innan jag träffa din far.
Så fanns det en man.
-Älskade du honom? -Ja.
Men varför gifte du dig inte med honom då?
Bara för att du skulle kunna ställa den här fråga en vacker dag.
Det ser mindre ut.
-När blev han färdig med det? -Du var inte född ännu, och jag var 8år.
Corbusier möter Frank Lloyd Wright.
Du vet, pappa spelade faktiskt kort med dem båda.
-De dela lägenhet. -Ja, men...
Jag kan inte simma.
Det borde finnas en trappa ner till vattnet, en varenda, en talong.
Här är du nu, i en låda.
En glaslåda med en utsikt mot allt som finns runt omkring dig...men du kan-
-inte röra det. Ingen sammanlänkning mellan dig och det du tittar på.
Jag vet inte. Han har ett stort lönnträd växandes mitt i huset.
Styrande.
Styrande och kontroll.
Det här huset handlar om äganderätt, inte om förbindelse.
Jag menar, det är vackert. Förförande till och med. Men ofullständigt.
Det har alltid handlat om honom.
Pappa visste hur man byggde ett hus, inte ett hem. Men vet du vad?
Jag tror han vill att vi ska göra det han misslyckades med.
Men att erkänna det...
det skulle vara att erkänna att han inte lyckats fullt ut. Att han kunde bättre.
Och det plågar honom.
Minns du när vi var här med mamma?
Jag minns att hon försökte få det att fungera här. Med oss...och med honom.
-Visionary Vanguard då? -Vad är det med det?
Kom igen. Du ska inte inbilla mig att du blir lycklig av att bygga-
-de här stugorna åt turister? Ingen kommer att beundra dig för det.
-Beundra mig för det? -Ja, Visionary Vanguard!
Det är din idé.
-Jag kan inte. Men behåll namnet du. -Kom igen! Det måste vara med oss båda.
Jag kan inte, Henry. Förlåt. Jag bara...
-Jag har andra planer. -Har du flickvän?
Nej...
-Vad var det? Du tveka. -Nej, jag tvekade inte.
-Sluta nu, jag har inte tid med det här. -Vad har tiden med saken att göra?
Du kommer tro att jag är galen.
Min kära Mr. Wyler:
Är du villig att spela ett spel med mig?
För två år sen så tog jag tåg 145 till Madison-
-från Riverside stationen och jag glömde något där.
Det var en gåva från min far.
Om du hittar det, kan du då snälla lägga det i brevlådan?
Det skulle betyda mycket för mig.
Din, Kate.
-Sista utropet för tåget till Madison. -Vill du verkligen veta? Kom igen.
Alla måste stiga på nu!
Jag ringer dig.
Jag hittade den, Kate. Jag har den med mig.
En dag får du den. Lita på mig. Jag vet hur viktig den är för dig.
Du kanske inte minns nu, men vi såg varandra.
Åtminstone så såg jag dig.
Du har aldrig berättat hur vacker du är.
Du kanske såg någon annan.
Det var ett dåligt hår år för mig då.
Långt brunt hår. Vänliga, ovarsamma ögon.
Okej, okej, okej. Du såg mig.
Men jag vet fortfarande inte hur du ser ut.
Men, vi kan väl träffas i framtiden. Så kan du berätta vad du tyckter.
Se det som en dejt.
Okej. Du kan ju ringa mig den 10:e Juli, 2006...
klockan 21:05?
-Hallå? -Kate?
-Ja. -Det är Morgan.
Morgan.
Jag är i Chicago. Jag skulle på ett möte, men det blev inställt.
så jag tänkte att jag kunde ringa dig.
Har du ätit?
-Nej, men jag är inte... -Inte jag heller. Jag kände av det nu.
-Vi kan ta något snabbt att äta. -Okej.
Det här ser väl ut att vara okej?
-Nej, Morgan. Det är inte... -Lita på mig.
-Hej på dig. -Kan du ursäkta mig en minut?
-Vi skulle önska ett bord för två. -Hur var namnet?
-Vi har inte reserverat. -Jag är ledsen. Fullbokat till Oktober.
Oktober?
Jag får återkomma.
-Det gick ju bra. -Det spelar ingen roll.
Kom igen, sluta. Det är stans bästa restaurang. Inget får ett bord här.
-Nej. Det är inte det. -Vad är det då?
Jag gjorde inte det här på rätt sätt.
-Det fanns inget möte, eller hur? -Du skulle inte ha träffat mig annars.
Du vet, kaffe. Kaffe som sen kan leda till middag. Middag som kan leda till...
-Leda till vadå? -Jag erkänner att jag ofta förhastar.
Morgan, förhastar dig? Du är alltid 10 steg förre.
Vi dejta i en vecka? Och du hade redan hela vår framtid uträknad och planerad?
Min residens, du valde ut en fastighet. Jag gick till ditt hus för helgen,-
-och du hade du hela stan hemma som skulle få träffa mig.
-Du blev väldigt bra vän med en av dem. -Vad pratar du om?
Du vet vad jag pratar om. Han killen. Han som jag kom på dig hånglandes med.
Jag hånglade inte med honom. Är vi småbarn nu eller?
-Vad kallar du det för då? -En kyss.
Det var bara en kyss, med en kille. För flera år sen... - Vet du vad?
Gentlemän... enhet 381 på Riviera Estates är klar.
Gratulerar. Ni har gjort ett bra jobb.
-En avklarad... -...fyrtiofyra kvar.
Vi är inte mycket försenade, bara märkbart.
Det går bra. Grabbarna har fattat nu. Men vi hade behövt en till grävmaskin.
-Och vattnet på nummer 14 behövs fixas. -Håll käft.
-Vad? -Jag är aningen besviken på dig.
-Varför det? -Du ska ha koll på saker och ting.
-Det trodde jag att jag hade. -Men du har inte sett de här.
-Minns du? Du bad mig att hämta dem. -Just det. Inte som jag tänkt mig.
-Gillar du dem? -Jag gillar dem.
Jag tycker att vi ska gå ut. Ikväll. Om du inte är upptagen.
Jack? Jack.
Jack!
Kom här, Jack!
Alex, vänta!
Jack!
Resynck: Xenzai[NEF]